![](https://seura.fi/awpo/img/sites/20/2018/12/psykoosi.jpg?s=ce5124a04efbaba6246c525a0104f391&fit=crop)
Kop, kop, kuka siellä?
Kastenimeltä Janita ja kutsumanimeltä Ostu.
Entinen viininviemä ja taksintuoma kylähullu, nykyinen raitis sekä toipuva alkoholisti.
Olen kanta-hämäläinen kasarinlapsi ja yhdelle ihanalle teinille äiti.
Asustan lähiökerrostalossa Kirpun ja Pentti-sedän kanssa ja haaveilen muutosta maalle. Ikävöin lantakasoja ja lantsareita, punaista tupaa mutten kyllä perunamaata. En osaa kasvattaa kuin koiria.
Kirjoittaminen on paitsi helppoa, myös kivaa. Sen lisäksi harrastan juoksemista. Se ei ole kumpaakaan noista. Haluan vain mahtua farkkuihini.
Plokissani tulen polvet ruvella rämpimään läpi entistä elämääni ja kertomaan, kuinka kaikki on muuttui kun korkki löytyi.
Luvassa on tinkimättömänrehellistä kuvausta sairaudesta nimeltä alkoholismi. Mistä kaikki alkoi, kuinka syvälle se vei ja miten sieltä mutapohjasta ponnistettiin elämään. Surua, murhetta ja mielenvikaisuutta. Toisaalta myös toivoa, iloa ja toipumista. Kuivaa esikeski-ikäisen naisen kainalopieruhuumoria unohtamatta…
Jottei tämä muodostuisi ihan pelkäksi entisen juopon paatospalstaksi tai pahan olon oksennusämpäriksi, kerron myös ihan tavallisista arjen asioista. Kaupan, koulun ja kodin bermudankolmiosta, koiransyömistä kaukosäätimistä, kulmakarvaongelmista, kiusallisista sokkotreffeistä, kassajonossa karkailevasta virtsasta, vanhenevasta naamasta ja siitä, miten mahduttaa esiteini ja varhaiskeski-ikäinen kerrostalokolmioon.
Hyppää kyytiin jos huvittaa, kohta mennään!
Tämä on minun tarinani!